Z polštiny přeložil MIBUMI
Korekce - Teresita Časování - Marty
Buďme k sobě upřímní.
Myslím, že už od začátku jsme věděli, že to nebude fungovat.
VE SVĚTĚ ŽEN
Cartere?
Záleží mi na tobě.
A to hodně.
Svým způsobem tě miluju a nechci ti ublížit.
Cartere... Musíš něco říct.
Nepřestali jsme si povídat od doby, kdy jsme se poznali.
Omlouvám se.
Nejsi náhodou.. ano..
Sofia Bunuel.
Jsme vaše největší fanynky!
Viděla jsem Váš film milionkrát, mám dokonce i DVD!
To je milé, díky.
- Dáte nám autogram? - Samozřejmě.
Napište tam: "Pro Todda - Jsi přihřátej ubožák a neklapalo by mi to s tebou".
Dobrá.
Poslouchej.
Rozumím ti.
Ale ty musíš porozumět mě.
Potřebujeme si od sebe odpočinout.
Nevím co se stane.
Možná, že někdy... kdo ví.
Nikdo to neví.
Ale já právě teď potřebuju prostor.
Dobře. Já to udělám. Dám ti všechen prostor, co potřebuješ.
Prostě.. nevěděl jsem, že to chceš skončit.
Musím jít. Počkej chvilku, promluvíme si..
Nemůžu.
Sbohem.
Máte jednu novou zprávu. Zpráva nebyla poslechnuta.
Tady Avi. Četl jsem včera scénář. To muselo být....
Ahoj, co ty tu děláš?
Nemůžu se vrátit domů.
Nechci.
Co se stalo? Brečela jsi?
Trochu. Mluvila jsem s mámou...
- Má velké problémy. - Ale, tak snad není ještě tak zle.
- Ne, je přesvědčená, že umírá. - Je nemocná?
Nemyslím. Doktor nenašel nic hrozného.
Ale když jsem slyšela, jak moc se bojí..
Je mi jí moc líto.
Zajedu za ní na pár dní.
Musíš tam jet.
- Pojedu do Michiganu a zůstanu s babičkou. - A co tvoje práce?
Píšu scénář k pornu, to můžu dělat i v Michiganu.
To nevyžaduje až takové úsilí. Kromě toho...
budu mít šanci konečně trochu psát.
- To... - Ne, to druhé.
- To je pro školu? - Jo, ale neříkej to tak, zní to hloupě.
Chceš to napsat od 15 let.
Možná, že mi pomůže když na chvíli vypadnu z L.A.
Když vypadnu ze svýho života.
- A co na to Sofie? - Asi nic, rozešla se se mnou.
Sofie mě odkopla.
Děláš si srandu? Kdy? Před hodinou a půl.
Pak jsem uvízl v zácpě.
- Možná jen... - Ne. To je konec.
A do prdele!
Do prdele!
Mohla by jsi se uklidnit?
Byl to strašný den a nezvládnu to, jestli se budeš takhle chovat.
Omlouvám se. Ale ona byla tak pěkná, zábavná a nádherná.
Omlouvám se Cartere. Jak se cítíš?
Jsi v pořádku?
Vím, že to zní jako něco co musí matka říct, ale...
je to pravda. Všechno bude dobré.
Víš, tahle věci... Chce to čas.
Dokonce spoustu času. Já se pořád snažím zapomenout na Rodney'a Portchnika.
- A to bylo ve 12 třídě. - Nevyprávěj mi tu historku.
Jen říkám, že se to srovná.
Ženy se o tebe vždycky zajímaly. Už když jsi byl kluk.
A když to budeš nejmíň očekávat, poznáš nádhernou dívku.
Nechci nádhernou dívku.
Nechci nikoho. Chci být sám se svojí babičkou.
A kočkou.
Ty jsi ale ujetá.
- Půjdeš dnes ven? - Ne.
- Možná. A co? - Je pátek večer.
Půjdeš s Gabem Foleyem, že jo?
Zmlkni.
Prožívám to současně s tebou.
Jsem ještě malá na to mít vlastní život.
- O tom nebudeme diskutovat. - Jasně.
Lucy!
Jsem v kuchyni.
- Tak jak to dnes šlo? - Dobře.
- Co se děje? - Ne, nic.
A možná přeci. Nic velkého.
Nemůže to počkat? Mám něco na práci.
Byla jsem dnes u doktora Benneta.
Proč?
Našli mi neidentifikovatelný nádor v mém prsu.
- Pane Bože. - Ještě nic nevíme. Snad to nebude nic zlého.
Ale pokud ano...
ne.. určitě nic.
Mami..
Tvůj otec mě vezme na pozorování...
v úterý ráno.
- Pojedu s vámi. - Ne.
Máš být ve škole. Nebudeme z toho dělat vědu...
dokud.. dobře?
Jo.
Lucy...
Všechno bude v pořádku.
Opravdu.
Ahoj babi.
Ne, ne, ne počkej.
Babi! To jsem já, Carter, tvůj vnuk.
Agnes je moje máma a tvoje dcera..
Nemůžu uvěřit, že ještě žiju.
Nemůžu uvěřit, že jsem se dožila chvíle, kdy zase uvidím tvojí tvář.
Děkuju, taky mám radost.
Ale...asi bych to neřekl takhle.
Můžu jít dál?
- Dveřmi. - Dobrá. A kde je kočka?
Už nežije.
- Umíš vařit? - Trochu.
Nejedla jsem 3 týdny.
- Vážně? - Měla jsem těstoviny.
Ok.
Až umřu...
Chceš tenhle dům?
- Myslím, že to není... - Je to můj dům.
- Dám ho komu budu chtít. - Děkuju. Uvidíme.
Mám takový hlad...
- Haló? - Tak už jsem tady.
Díky Bohu.. Cartere.. to byl nejhorší nápad ve tvém životě.
- Vím to. Moc dobře tomu rozumím. - Dobře, přijedu tam.
Ne, nikam nejezdi. Zkusím to. Myslím, že to potřebuju.
Zkusím..
Někdo ti volá.
- Ano? - Cartere, jsi to ty?
- Avi? - Jsem v terénu.
Do háje s takovou prací.
- Odkud máš tohle číslo? - Mám svý způsoby. Od tvé matky.
Je to vážné, musíme si promluvit.
Dala jsi mu číslo? Co je s tebou? Zavolám ti později.
Začínáme točit. Mám tady tak horoucí kočku, že bych na ní mohl vajíčka smažit.
Ale to je vedlejší. Ona má problém.
Nerozumí tomu, a popravdě, já vlastně taky ne.
Proč by se měla vyspat s člověkem, který ji montoval DSL,
když má milostný románek s instruktorem jógy?
Protože jsi říkal, že chceš scénu, kde svede toho montéra.
Jo, ale takhle to nepůjde.
- Ještě něco? - A co tohle?
- Chce mít opravdu rychlý internet. - To se jako pokoušíš o vtip?
Její postava má prostě nutkání k sexu.
Měla špatný dětství a tak to řeší nevázaným sexem.
Jen tak může dosáhnout orgasmu. A je to.
- Je to jen taková fáze. Překonáš to. - Babi? Zavěsila bas, prosím?
- Kde sakra jsi? - Mimo město, na čas. Teď nemůžu mluvit.
Napíšu ten scénář do pondělí. Maximálně do úterý.
Poslouchej. Měla by tam bejt scéna se žhavou policajtkou, jak...
Hej! moje babička je na paralelce.
Proboha.
Babi, neodcházím, přijel jsem před 3 hodinama.
- Zapnu alarm! - Ne zapínej ho.
- Proč? - Protože se za chvíli vrátím.
No výborně.
BOZO!
Prosím?
Jmenuje se Bozo.
Ahoj Bozo.
Jsi z pečovatelské služby? Staráš se o Phyllis?
Ne. Je to moje babička.
Babička?
Nevěděla jsem, že má děti. Nebo dokonce vnuky.
Nejezdíme za ní moc často.
- Odkud jsi? - Z L.A.
Los Angeles.
Kdysi jsem tam byla, ale už je to dávno.
Nemá se čím chlubit.
Moc se mi tam líbilo.
Jsem Sarah.
Carter, těší mě.
Chceš strávit trochu času s babičkou. To je hezké.
Možná, že se trochu zdržím. Zatím se o ní budu starat.
- To bude dost těžký. - To vím.
Trochu mě to trápí.
- Nedělej si starosti. - Ne? -Ne.
Poradíš si.
Vážím si toho.
Do prdele.
Radši už půjdu, než se objeví moje dcera
a podívá se na mě tak, že bych se nejradši propadla.
Nesnáším ten pohled.
Asi proto, že já jsem se tak taky koukala na svojí matku.
Krásná noc.
Ano, asi ano.
Ahoj.
- Chceš jít dopředu? - Ne, díky.
Ahoj.
Možná, že to zní divně, ale...
Moji rodiče neví o tom, že kouřím. Takže..
- Nemáš u sebe teď cigaretu? - Ne.
No možná, proč?
Beru ji do zástavy.
Informační zpráva pro Sáru Hardwick.
Potvrďte prosím zítřejší schůzku v radiologické poradně.
Levin přejížděla pomalu prstem po své sklenici vína,
a snažila se nedívat Trentovi do rozkroku.
Musíme zůstat profesionální.
Možná bychom měli vzít v úvahu některá privilegia klienta.
Poznámky k projektu "Vysoká škola West L.A."
"Sofie - chybíš mi. A je mi to líto."
- Ahoj. - Ahoj.
Ahoj Phyllis. Jak se máš?
To je paní Haringová.
Hardwicková.
Koho to sakra zajímá.
Dobře, babi. Já to vyřídím, díky.
Moc se omlouvám.
- Udělala jsem nějaké sušenky. -Díky moc.
Jako z obchodu.
Jo, to je pravda.
Taky, že jsou. Jen jsem je zabalila do fólie, aby to tak nevypadalo.
Neumím péct.
Díky.. moje babička..
...a tak, je to trochu znepokojující.
Vlastně to byla záminka.
Může se ti to zdát divné, ale máme pěkný den,
a musím vyvenčit psa a myslela jsem, jestli bys nechtěl...
Jo.
Super. Opravdu?
Jo, dej mi chvilku.
Seděl jsem v letadle...
vyndal jsem počítač a začal si číst emaily, které jsem jí poslal.
Asi 30 možná víc.
Nemluvím tu o nějakých krátkých zprávách,
ale o dlouhých milostných dopisech.
Beznadějně jsem chtěl být romantický.
Je to trochu trapné, protože...
to bylo to nejlepší co jsem napsal,
ten naivní idealismus, že to bude největší milostný příběh v historii.
A to je moje dílo.
Takže sedím a čtu ty emaily a najednou došlo k turbulenci.
Dostal jsem obrovský záchvat paniky.
Do té doby se mi to nikdy nestalo.
Myslel jsem, že se to stalo proto, že...
si nedokážu představit, že bych cítil tohle u někoho jiného.
- Nikdy víc. - Poslouchej. Nikdy v životě...
jsem nedostala takové dopisy o jakých mluvíš.
Nikdy jsem takové ani nenapsala.
Jsi šťastlivec a nemá to nic společného s touhle konkrétní dívkou.
Ale to už víš.
Musím se ti zdát strašně nevyzrálý.
Jo, jsi celkem mladý.
- Já to tak nemyslel. - Vím, že ne.
Já jsem vždycky ten, co poslouchá.
Ale když poznám někoho nového, tak stále mluvím.
Jak si to vysvětluješ?
Možná nejsi tak dobrý posluchač.
Možná prostě jen neumíš.. poslouchat?
Ne, tak to není. Umím poslouchat.
A to je ono. Pořád se slyším, jak o tom mluvím.
Kariéra Nelsona, Lucyino malování...
A moje zájmy, moje vlastní schopnosti...
...žádné nejsou.
Přemýšlela jsem..
Kde jsem? Kdo jsem?
Řekni mi..
Co přesně děláš?
Jak předvídatelné. Dělá to dojem,
že nemám práci, nestuduju, a tak jen sedím doma na zadku.
Je to směšné. Vždyť nemám na sebe ani chvilku.
Vozím děti, uklízím v domě, připravuju jídlo. A ještě jsem členkou 15 spolků.
Omlouvám se nemyslel jsem to tak.
Vím, ale moje rodina si to myslí.
Cítím to ode všech, zvlášť Lucy.
Ať udělám cokoliv,
tak ona je stále zklamaná.
Je v pubertě, a ty jsi její matka.
Tak to prostě chodí, ne?
Nevím, promiň. Přemýšlela jsem na tím.
Možná, že přeháním,ale...
Možná bych mohla udělat něco víc.
Nechci se ohlížet za svým životem
a přemýšlet, která část patřila mě.
To bylo milé. Díky.
Nemáš zač.
Je příjemné si s tebou povídat.
- Do háje. -Co se děje?
- Do háje. - Tak co je?
Musím mít poslední slovo.
- Fakt? - Jo.
- Půjdu, a ty na mě něco zavoláš. - To by bylo fajn.
Všechno bude dobré.
Já... Nechtěla bys to někdy zopakovat? Třeba zítra nebo...
- Bohužel, mám zítra schůzku. - Jasně, netrap se tím.
- A co ve středu? - Jo.
To by bylo super.
Zastavím se pro tebe.
- Ale.. - Cartere.
Super.
Nechci už o tom mluvit mami...
a nechci se teď s tebou hádat.
To není hádka, není to nic hrozného, jen prostě...
Sedí tam sám, tak bys ho mohla vzít do kina.
Máš vůbec ponětí, jak hloupě to zní?
To by vytvořilo novou definici slova hloupý.
Chceš tvořit historii?
Ona má pravdu, zlatíčko.
Vypadalo by to hloupě. Krom toho, co o něm víme?
Dobrá, zapomeň na to.
Myslela jsem, že jednou za čas neuškodí udělat pro někoho něco milého.
Ale vás dva nepřesvědčím, když se spolčíte proti mě.
Tohle se děje, protože se všichni bojíme,
takže ti řeknu to samé, co jsem řekl jí.
Cokoliv se zítra dozvíme tak to spolu zvládneme.
Tvoje dcera se ti chce omluvit...
a jestli chceš, půjde teď hned naproti
a pozve vnuka tý bláznivý ženský na rande.
Je to milý kluk, je mi ho prostě líto.
Má zlomené srdce.
Bude s tebou, celou dobu.
Co je?
Uvažovala jsi někdy o tom, že můžeš uváznout v jedné z těch figur?
Ano.
Připravená ke spánku?
Věděla jsi, že jóga zlepšuje krevní oběh?
A že je celkově zdravá pro tělo a taky pomáhá proti úzkosti?
Ano, četla jsem o tom.
Možná bys to měla zkusit.
Víš co?
Omlouvám se, jestli jsem byla v poslední době mimo.
V pořádku.
Dobrou noc, poklade.
Přinesl jsi moje prášky?
Ano, to je síla.
Je to bezpečné? Brát všechny na jednou?
Zbožňuju je.
Kdo vyměnil prostěradlo?
Já.
Kdo je Sofie?
Odkud o ní víš?
Mluvil jsi ze spaní.
Co jsi dělala v mém pokoji, když jsem spal?
Dobrá otázka.
Byla to moje dívka.
Ale už se mnou nechce být.
A je...?
Ano, je nádherná.
To je velmi důležité.
Jsem Sofie.
Miluju tě nade vše.
Sbohem.
Ahoj, jak je?
- Víš kde jsi? - Na trávníku.
- Můžu tě hodit domů. - Ne, všechno je v pořádku.
Poběžím dál.
Víš co?
Pohádaly jsme se s mámou.
Včera večer. Nebyla to vlastně hádka, jenom...
chtěla, abych tě vzala s sebou...
do kina.
Řekla jsem jí, že je to trapný a že určitě nemáš zájem,
aby ti nějaká divná holka dělala laskavosti.
Pouští tě rodiče ven, když je škola?
Většinou ne.
A kdybys mě vzala do kina, tak by udělali vyjímku?
- Nevím. - Dobrá.
Dobře. Tak to zjisti a vrať se.
O co jde?
Možná...
Možná, že...
je ucpaný záchod.
Možná?
- Proč? - Voda přetéká přes okraj,
koberec je celý mokrý.
Podívám se na to, ale nejdřív zajdu do pokoje a pak se zastavím.
Paige to musím říct sama.
Nebude se tak bát, když to uslyší ode mě a já budu v pohodě.
Máš pravdu.
Ale chci abys to řekl Lucy.
To bude lepší.
A on na to: "Zjisti to a vrať se."
Není to úplně jako... Ale mohlo by to znamenat, že...
no...že by mohl mít zájem?
Chápeš? Ale i kdybych měla pravdu, pořád je to divný.
- Jdi do toho. - Myslíš?
Musíš to udělat. A ještě lépe, vem mě s sebou.
Dobrá, radši byste mi měli říct, co se tady děje.
Mám chuť na zmrzlinu.
Kdo chce jet se mnou?
Počkej... ty teď chceš jet na zmrzlinu?
Víte co? Jděte napřed.
Lucy a já půjdeme s Bozem na procházku.
Bolí to?
Ne.
Chemoterapie může být těžká. Prý se mi bude dělat špatně.
Můžu být během ní unavená.
Bojíš se?
Jo, občas.
Ale teď ne.
Teď jsem silná.
Ale nevypadáš.
Vzala jsem ti z kabelky 20 dolarů.
Opravdu? Kdy?
Už je to nějakou chvíli.
Minulý únor.
- Myslíš to vážně? - Ano.
Chtěla jsem ti to říct.
Je mi z toho na nic, omlouvám se.
Jsem zvědavá, na co jsi chtěla těch 20 dolarů?
Hloupost. Chtěla jsem začít šetřit.
Na budoucnost.
Ale neměla jsem peníze, víš...
Potřebovala jsem základ.
Přinejmenším rozumně uvažuješ o penězích.
Říkám to proto, že před tebou nechci mít tajemství.
- To je v pořádku, mít tajemství. - Ano, ale...
Chci být upřímná, protože ty jsi taky vůči mě upřímná, že?
Ano.
Když řekneš, že bude všechno v pořádku,
tak věřím, že říkáš pravdu.
Protože mě nezklameš.
Možná, že jiné ano,
Možná Lucy,
možná tátu.
Ale mě ne.
Jen potřebuju vědět,
že to bude v pořádku.
Ahoj.
Co se děje?
Vypadáš skvěle. Lépe než posledně.
- Jak se jmenovala? - Cože?
Dívka, které jsi psal ty dopisy.
Sofie.
Byla to tvoje první láska?
Jo. Předtím byl někdo ještě na škole, ale...
Mám tendenci promítat si do dívky nějaký ideál.
Představoval jsem si jaká by měla být.
Ale ty dívky do ní úplně nepasovaly.
A čas plynul než jsem na to přišel.
Převážně od 4 do 5 měsíců.
A Sofie byla jiná?
Ano, vlastně..
v podstatě to vyšlo nastejno.
Pojď, chci ti něco ukázat.
Není to moc zajímavý.
Víš, kam jdeme? Je to jak casting v "Deliverance".
Zamilovala jsem si to místo.
Měla jsem takovou představu...
Předstírala jsem, že když tu není žádný důkaz moderní doby,
tak můžu chodit po lese jakoby v jiném čase
a na jiném místě.
To se mi líbí.
Můj muž má milenku.
Vím to už nějakou dobu, ale nic jsem neudělala.
Říkala jsem si, že je to kvůli holkám.
Vedeme pohodlný život.
Jde mi to dobře.
Jde o to, že je to slušnej chlap,
živí rodinu.
Nevím, asi je to chamtivost.
Zdá se ti to bezduché?
Nevím. Nemám s tím zkušenosti.
Jde o to...
že ho prostě pořád miluju.
Ne tak jak jsi ty miloval ji. Není to taková láska,
která zraňuje když je dobrá.
Zvlášť když je dobrá.
Když se na to podívám, čím víc si s tebou povídám,
tak si nejsem jistý jestli to byla opravdová láska.
Teď... chtěla bych tě obejmout. je to divné?
- Víš.. Lucy se nesmí dozvědět... - Saro.
Ano vlastně chtěla jsem...
říkala, že tě chce vzít do kina zrovna ve všední den.
Normálně jí nepovoluju vycházet si v týdnu.
To je.. zodpovědné.
- Udělám vyjímku. - Takže zítra, ty máš...
Ano, další schůzku.
Poslouchej,
nevím, jestli si to budeme moci zopakovat.
Možná, že to bude pár dní trvat. Mám moc práce.
- Vlastně musím dojít nakoupit. - Tak jdi.
- Ok. - Dobře.
Nikdy jsem nebyla v New Yorku. To místo je skvělé.
Vzpomínám si, že jsem seděla sama.
Byla jsem v sále s obrazem řeky Hudson.
Měla jsem najednou pocit, že jsem vzhůru.
Že jsem vzhůru ve svém vlastním životě.
Přesně tam, kde mám být.
Jiný den zase,
čekám před školou na Paige.
Ona přichází a říká mi, jak se měla, a já znovu mám ten pocit.
To je ono. Přesně tady mám být. Tady a s ní.
Chtěla bych...
tohle cítit častěji.
Chtěla bych spoustu takových okamžiků.
Chtěla bych se vrátit do New Yorku a znovu tam posedět.
Nebo být tím,
kdo si vezme támhletu sušenku
a jí ji uvnitř obchodu.
Tak to bys měla...
Asi bych ti měla říct,
co se se mnou děje.
Dobře. Ale já chci taky něco říct.
Dobře, ty první.
Chtěl jsem říct,
tvůj manžel se asi zbláznil.
Co jsi chtěla říct?
Nic, to není důležité.
Máte 1 novou zprávu.
Ahoj, zlatíčko. Musíme si promluvit o tvých plánech.
Kdy se chceš vrátit?
Zavolej, promluvíme si.
Pane?
Jdi odtud.
- Co? - To jsem já. Chci ti něco říct.
Je to moc důležitý.
- Vystrojila ses. - Mám rande, vzpomínáš?
Dnes večer, s hezounem od naproti.
Myslela jsem, že po tom všem... Že se ti nebude chtít.
Poslouchej.
Když se v mým životě něco děje, najdu si to na internetu.
V poslední době jsem se o tom všem hodně dozvěděla.
Opravdu?
Nejspíš jí udělají mastektomii.
Pro ženu je to moc těžké.
Budeme muset dávat pozor.
Musíme jí pomáhat.
Za nějaké 3 týdny začne chemoterapie.
- To tam bylo? - Dneska na to chodí hodně lidí.
A všechno tohle tě neděsí?
Samozřejmě, že ano.
Ale pokud nejsem chirurg nebo onkolog,
tak s tím dnes večer nemůžu nic udělat.
Myslela jsem, že nejdřív něco sníme.
Cartere, máš rád pizzu? Dělají opravdu skvělou.
Ano, miluju pizzu.
- Kdysi jsem byl jako ty. - Zženštilý?
Opatrný.
Mám jí ráda.
Děláš si srandu? Je nádherná.
Půjčila jsem si její film na DVD.
Četla jsem taky, že randí s Colinem Farrellem.
Jdu na záchod.
Seber se. Jsi muž. Nejsi slaboch.
Nejsi ubožák. Smiř se s tím už konečně.
- Já tě znám. - Nevím o čem mluvíš.
Nejvíc se bojím toho,
že vyjdu po všem z kabinky,
nechám po sobě...
no víš... hovno.
A potkám známého na toaletě.
Toho se nejvíc bojíš?
A stalo se.
No, tak to je teda super...
Ahoj.
Potkali jste se na záchodě?
Eric Watts?
Ano, to jsem.
Pracuješ v Orange Julies?
Zbožňuju...
Prostě zbožňuju Orange Julies.
To jsem nevěděla.
Ano.
- Postavil jsem auto. - Camaro?
Impozantní. Velmi impozantní.
Vlastně jsem ho rozebral... Zrestauroval.
Na to je potřeba spoustu peněz.
Peněz které jsem neměl.
Proto Orange Julies.
A vy... spolu chodíte?
Ne tak úplně.
Máma Lucy donutila, aby mě z důvodu mé deprese vzala do kina.
Už půjdeme, musíme ještě koupit jídlo.
Které dobře vypadá a je chutné.
Užijte si film.
Rád jsem tě poznal... vole.
Ať se jmenuješ jakkoli.
Řekni mi něco.
Bydlíš na předměstí Michiganu, chodíš na průměrnou školu.
Chci slyšet něco o fotbalu. Vyprávěj mi o skupinách nebo o párty.
Cože?
Jsem strašně starej.
Nechodil jsi na střední?
Chodil jsem na jednu soukromou školu v L.A.
No víš, privilegia, žádné drogy...
Prostě, nikdy jsem neměl pocit, že je to ta opravdová zkušenost.
Například, neměli jsme fotbalový tým.
Tady to taky není růžové.
Možná, že to tady není tak zajímavé jako v L.A., ale...
Nejsme tak naivní.
- Děláme různé věci. - Jako?
- Jako co? - Jo, jako co?
Pojďme na ten film s Farrellem.
Ne to ne.
Co tě na něm tak přitahuje?
- Skvěle jsem se bavil, Paige. - Opravdu?
- Opravdu. - Já jdu spát.
Dobrá.
- Díky, že jsi to všechno zaplatil. - V pohodě.
Dobrou noc.
Cartere?
- Vezmeš si mě? - Jasně.
Chcete-li přehrát zprávy, stiskněte jedničku.
Máte dvě přehrané zprávy.
To je můj pokoj.
- Vezmi si svetr. - Proč?
Asi se scházím z jedním klukem z fotbalového týmu.
Myslíš to vážně?
My spolu vlastně nechodíme.
Jen trávíme společně čas.
Jmenuje se Gabe. Asi se mi líbí.
Sama nevím. Vzpomínáš si na toho kluka z centra?
- Erica? - Je to jeho nejlepší přítel.
Ale je úplně jiný.
Gabe je..
velmi sebevědomý.
A nafoukaný.
- Líbala jsi se s ním? - Ano. Dá se říct.
Ne úplně.
Definuj polibek.
Proč ne?
Můj otec má milenku.
A já nejsem na něj naštvaná.
Já vlastně jsem...
naštvaná na svou matku.
- To není fér. - To vím.
Nechci být jako ona.
Je taková... chladná a povrchní.
Chtěla by život jako z pohádky.
Nechápu, že nekřičí, když...
vidí sama sebe... Zvláště když...
Proč mi to říkáš?
Nevím.
Omlouvám se.
Tvoje máma říkala, že jsi malířka.
Nejsem malířka, jenom prostě...
občas maluju.
Uklidňuje mě to, když z něčeho vyšiluju.
- Tak řeším svoje problémy. - Jaký problémy?
Bojím se políbit Gabea Foleyho.
Věř mi, přijde to.
Správný kluk, správný čas a bude to v pohodě.
Moje máma neví nic o mém tátovi, rozumíš?
Babi.
Babi, nemusíš to dělat, udělám to hned jak tohle dovařím.
- Co je to? - Můj mobil.
To je asi můj šéf.
Volá aby mi řekl, že už jsem bez práce.
Pracuješ jako čistič bazénů?
Cože? Jsem spisovatel.
Co píšeš?
Knížky pro děti.
To je milé, mám ráda děti.
To není pravda. Kdysi to tak bylo.
Dneska mi děti vadí. Ale mohla bych si přečíst jednu z tvých knížek.
Bohužel jsem ale žádnou s sebou nevzal.
Škoda. Chtěla bych si přečíst tvojí knížku než umřu.
Babi,
Je nepříjemné ti to říkat, ale...
ty neumíráš. To se nestane.
Mohla by jsi to přestat opakovat?
- Víš co je to pohřební služba? - Bože.
Až najdeš mé hnijící tělo, musíš jim zavolat.
Oni se o všechno postarají.
Strčí mě do plastového pytle a zavřou do márnice.
Chci, aby mě spálili.
Číslo na pohřební službu v Michiganu,
je na telefonu v obýváku.
Chceš se podívat?
To stačí.
To je úleva. Ta polévka, co děláš, je totiž odporná.
Díky.
Čtyři dny jsem tě neviděl, ne že bych tě sledoval.
Ale myslel jsem, že...
Vím, že ti to Lucy řekla.
Věděla jsem, že to udělá.
Takže já...
- Víc nic, musela bych.. - Lucy mi nic neřekla.
Jsem nemocná.
Moc nemocná.
Mám...
Mám rakovinu prsu.
Zítra ráno... musím jít...
Jdu do nemocnice. A oni tam...
Do prdele.
Musí mi ho vzít...
Do prdele!
Podívej se na mě. Chci, aby ses na mě podívala.
Jsem tady.
Slibuju, že všechno bude v pořádku.
Bude to v pořádku.
Nechtěla jsem...
Nechtěla...
"Pro Sáru"
Byl jednou jeden medvídek, který se jmenoval Pandy.
Pandy si myslel, že žije v ideálním svazku.
Až jednoho dne, dítě kterému patřil,
ho vyhodilo na ulici.
A nahradilo ho... Colinem Farrellem.
- Ježíši! - Co se děje?
Jdi do mého pokoje, budu tam hned. Na konci vlevo.
- Kdo to je? - Musíme si vážně promluvit.
- Co se děje?
Babi, musím ti něco vysvětlit.
Podívej se na mě.
Když nejsi oblečená, neotvírej dveře.
Když nejsi oblečená, nemůžeš dělat nic, co se týká jiných lidí.
- Mám svetr. - Poslouchej mě.
Drž se toho, já se pro tebe snažím dělat to nejlepší.
Jestli mě chceš přesvědčit, že nejsi úplně pomatená,
budeš se řídit mojí radou, jo?
Obleč si kalhoty.
Obleč si kalhoty!
Nevracejme se k tomu.
Jasně.
Jak se má máma?
Je v pořádku.
Vrátila se včera z první chemoterapie, takže...
není ji nejlépe.
Možná bys za ní mohl zajít.
Myslím, že určitě nemá náladu na návštěvy.
Ano. Je unavená.
Rád tě vidím.
Přišla jsem, protože mám...
problém.
Tenkrát na tom hřišti jsi mi....
moc pomohl.
Možná by jsi by mi mohl...
Ano, samozřejmě.
Bude to znít...
Vždyť je to jedno.
Gabe se evidentně nemohl dočkat až mu dám...
A tak se rozhodl vyspat se s mou kamarádkou.
Ve škole to bylo celkem hrozný.
Ty jejich pohledy na parkovišti.
Dnes je párty a...
měla jsem jít s ním. A teď...
- Nemluvím s ním ani... - Jdi.
- Opravdu? - Jasně.
Musíš jít. Vypadat nádherně, být milá.
A dobře se bavit.
Když to uděláš, budeš za hvězdu.
Pojď se mnou.
Tím to nespravíš.
Vážně. Půjdu s tebou.
Jsi starší, inteligentní a tajemný.
Jsem tajemný.
Právě ti děsně podlejzám. No tak.
Bylo by to super a byla bych ti vděčná...
do konce života.
Úplně jako v mém snu.
Jsem v něm nahý, mám jen pantofle.
Dámy a pánové...
...úžasná, nádherná, Lucy Hardwick.
Dneska coby návrhářka obleční.
A kdo je tento chlápek?
- Hej, jak to jde? - Howard Fordsnack.
Promiň, jak že bylo to jméno?
- Howard...Fordsnack - Fordsnack? A tvůj otec?
Ronney Fordsnack.
Je tady?
On je vlastně v Bermudách. Nepořádal bych tuhle party, kdyby tady byl.
Ok, uživejte si, děcka.
- Co to bylo? - Už je to dlouho, moje máma...
mluvila s otcem toho kluka.
Pane Bože! Super, že jsi přišla.
A ty jsi...?
Jsem její nejlepší přítel.
Známe se?
Pane Bože! Madison je tady.
Pojď, chci ti něco říct.
- To je v pohodě, jdi. - Určitě?
Jasně. Někde tady budu.
Ahoj, přišla jsi!
Nevynechávám párty.
- Jak se máš? - Ujde to.
A vlastně moc dobře.
To je dobře.
Jestli si potřebuješ s někým popovídat,
nebo jen...
Nevím.
Jsem ti k dispozici.
Pojď Lucy. Na párty je někdo starší.
Tak hezkej a zábavnej.
Super.
Ten chlap je totální kretén.
Mohl jsem být synem kreténa.
Mami, neuvěříš kde jsem.
Cartere.. Tady je Sofie.
Jsi tam?
Ano. Ahoj. Co se děje?
Bože, strašně se mi stýská.
Děje se toho tolik, že nevím odkud začít.
Cítím se jako by se mi hroutil celý život.
Pořád brečím a jediná osoba, která mi může pomoct, jsi ty.
Můj nejlepší přítel. A co u tebe?
Cartere?
To ty balíš Lucy?
Zavolám ti.
Ahoj.
Myslíš si, že sem můžeš přijít,
přebrat mi holku, pít moje pivo?
A to všem na očích?
Co?
Ty jsi navíc i hluchej? Řekl jsem...
Ne, ne. Nemusíš to opakovat.
Odpovím na tvoje otázky. Záleží jen na tom, jestli máš problémy s chápáním.
Nebo jestli jsi obyčejný kretén.
Dobrá. Možná, že ne tak obyčejný kretén.
Co jsi říkal?!
- Co, do prdele?! - Ten kluk je můj známej.
- Jsi totální magor!!! - Ne, to teda ne.
Ne. Všichni tady vidí, že já tady nejsem magor.
- Je to tvoje vina! - Drž hubu!
Tvoje a ne jeho, ať už se jmenuje jakkoliv.
Ona je úžasná.
Je nádherná, inteligentní a úžasná!
A ty to zahodíš. Co se s tebou děje? Co se děje se mnou?
Nechal jsem tě řídit moje auto.
Jdeme.
Víš, že je to poprvé mém životě,
kdy mi někdo dal pěstí.
A jak ti je?
Bolí to.
Asi si to neoblíbím.
Chci ti něco říct.
Normálně o tom nemluvím.
Dobrá.
Bylo mi tehdy 11 let.
Měla jsem kamaráda Ethana.
Dělali jsme všechno spolu.
Není vůbec divný kamarádit se s klukem, když ti je jedenáct.
Ale...
Jednoho dne jsem přišla k němu domů.
Jen tak jsme spolu seděli.
Takové dětské chování.
Jeho rodiče asi nebyli doma.
Bylo to jak...
Pravda nebo Výzva.
Jako hra...
Svlékali jsme se...
Nejsem si ani jistá...
co to bylo.
V pořádku.
Vyděsila jsem se.
On taky.
Začal mě obviňovat,
že to je moje vina a tak.
Musel to někomu říct ve škole, protože...
...všichni...
Bylo to tak ponižující.
Všichni učitelé a rodiče...
Lucy..
To se dětem stává.
Opravdu. To není nic vážného.
Nemusíš se kvůli tomu cítit špatně.
Po tom co se stalo, máma a já...
...už jsme o tom nikdy nemluvily.
Jako by se za mě styděla.
- Jako bych byla úchylná. - Ne. Nic špatného jsi neudělala.
Proč teda ve mně vzbudila ten dojem?
Musíš přestat mámu obviňovat.
Musíš jí odpustit.
Nebyla se mnou, když jsem ji potřebovala.
- Proč já mám.. - Protože může umřít.
Omlouvám se. Neměl jsem to říkat.
Víš jak těžký bylo to říct?
Chceš mě vyděsit? Gratuluju.
Chci abys otevřela oči!
Čeká na tebe celý svět.
Je hnusný a chaotický.
A nikdy nebude takový, jaký bys chtěla.
Máš právo se bát, ale nemůžeš být kvůli tomu zlá.
Ubližuje to lidem, kteří tě opravdu mají rádi.
Lidi, kteří tě potřebují.
Skončil jsi?
Ano, skončil.
Nemůžu. Ne...
Nechoď blíž, prosím.
Dobrá.
Chtěl jsem jen vědět, jestli jsi v pořádku.
Všechno mě bolí.
Je to moje vina, vím. Já jsem za to zodpovědná.
Ale chci abys věděl, Cartere...
že už se nikdy víc nedotkneš mé dcery.
- Nemůžeš ji vídat. - Omlouvám se.
Měl by jsi už jít.
Co je s tebou?
Já vím...
Jestli se mnou nechceš mluvit... dobrá.
Ale neposílej Phyllis, aby se za tebe vymlouvala.
Jak mám věřit, že nejsi doma? Kam bys asi šel?
Jsem jediný člověk, kterého tu znáš.
Je to tak?
Více méně.
Je to už skoro týden.
5 dní a...
Chtěla jsem zavolat, ale nemám tvoje číslo...
Myslela jsem, že možná...
- Jsi na mě naštvaný. - Nejsem.
Nejsem na tebe naštvaný.
Lituješ toho polibku?
Lucy, nemůžu... nemůžu se s tebou scházet.
Prostě to nejde, nejsem ten pravý.
Ok. Tak já teda...
Kdo to teda je?
Kdyby ses nad tím zamyslela,
tak zjistíš, že už to vlastně víš.
Mami!
Není mi moc dobře.
- Kancelář Nelsona Hardwicka. - Tady je Lucy, je tam táta?
Lucy! Není tady. Na chvilku si odskočil.
Mami? Musíš vstát.
Odvezu tě do nemocnice, ale sama to nezvládnu. Musíš mi pomoc.
Připravená?
Tomu, co se vám stalo, říkáme neutropenická horečka.
Počet bílých krvinek drasticky klesl.
Tělo si samo nedokáže poradit.
Konzultovala jsem to s ostatními doktory.
Dáme vím nějaké léky.
Omlouvám se, že jsem nebyl... Co se stalo?
Jdu se napít, chceš něco?
Ne, díky.
Haló?
Ahoj Sofie. To jsem já.
Kdo?
Carter.
- Kdo? - Carter.
Webb.
Cartere, zlatíčko!
Ale voláš nevhod.
Teď jsem v SoHo.
Lidi už sotva stojí na nohou. Já vlastně taky.
Nakonec je Silvestr.
Ne, je říjen.
Ale zábava je i tak.
Opravdu si chci s tebou popovídat.
Ozvu se později, dobrá?
Jo, v pohodě. Prostě...
Haló.
Co se s tebou děje?
Já nevím...
Je mi 26. Jsem zdravý, schopný, mám spoustu příležitostí.
Moji přátelé se berou, mají děti a já nic.
Proč si sem přijel?
Chtěl jsem napsat knížku o dospívání v L.A.
Jak dlouho se o to snažíš?
Asi 11 let. Možná víc.
To je dost dlouho, nesnažíš se dost.
Možná by ses měl radši pustit do něčeho jiného.
Myslel jsem, že vymyslím něco, co změní můj život.
Mýlil jsem se.
Cartere,
Mě je 133 let.
Ne babi. To není možné.
Strávila jsem svůj život pokusy něčemu porozumět.
A víš co?
Nejde mi to.
Nic jsem neříkal.
Brzo umřu.
A ty budeš pořád žít.
Takže si přestaň stěžovat.
Kde je zbytek?
Paige usínala.
Chtěla zůstat, ale...
Chtěla jsem být sama.
Dobře.
Musíme si promluvit.
Nevím odkud začít.
Mohla bys začít tím, že mi řekneš, proč se na mě zlobíš.
To je těžké...
Už je to tak dávno.
Myslím, že jsem naštvaná...
pro všechno i pro nic.
Minulý týden mi před chemoterapií udělali vyšetření.
Říkal, že se operace zřejmě povedla.
Nepochybují o tom.
Musím ale projít tímhle vším, aby byla úplná jistota.
Ale já vím, že všechno bude v pořádku.
Dřív tomu tak nebylo.
Opravdu jsem se bála.
Nechci propásnout šanci na to tě poznat.
Víš, já...
nevím co bude dál.
Prostě tě dál budu milovat.
A žít v naději, že mě pustíš do svého života.
Asi budu dělat chyby.
Ale vždycky budu při tobě.
Je jen jedna věc,
kterou musíš pro mě udělat.
Jaká?
Musíš přestat kouřit.
Dobře. Nechám toho.
Musíš se vyspat, mami.
"Drahá Sáro,"
"Už nějakou dobu se pokouším napsat tento dopis."
"Takový, který jak si říkala, si nikdy nedostala."
"Takový, nad kterým jsem pracoval celý život."
"Vzpomínám si, že když mi bylo 13 let, přecházel jsem celou noc ve svém pokoji."
"A poslouchal pořád dokola tu samou písničku."
"Myslel jsem, že se mi podaří napsat něco pěkného, upřímného,"
"byl jsem tehdy zamilovaný."
"Spoustu věcí jsem považoval za samozřejmost."
"Nikdy jsem se o nic nestaral a utíkal před zodpovědností."
"Přijel jsem sem, protože jsem chtěl utéct."
"Chtěl jsem být sám."
"A místo toho jsem poznal tebe."
" A ty jsi nic nepovažovala za samozřejmost."
"Doufám, že najdeš to co si zasluhuješ."
"Že znovu navštívíš New York a sál"
"s obrazem řeky Hudson."
"A doufám,..."
"že vezmeš Lucy s sebou."
"Protože vím, že by se jí to líbilo."
"Omlouvám se, že jsem ti tak zkomplikoval život."
"Strašně se omlouvám za spoustu věcí,"
"ale hlavně se omlouvám za to, že jsem ti neměl neřekl,"
"že není důležité co bude dál,"
"Já jsem vděčný za každou chvíli, kterou jsem s tebou strávil."
"A i když nemůžu najít ta správná slova,..."
"tak chci říct:"
"Děkuju."
"PANDY: NEMILOVANÝ, AUTODESTRUKTIVNÍ MEDVÍDEK" Napsal Carter Webb.
Babi.
Babi,
Z L.A. přišla moje nová knížka pro děti.
Jmenuje se "Pandy: Nemilovaný, autodestruktivní medvídek".
Snad se ti bude líbit, ale nemá ještě obrázky...
Babi.
Babi?
Babi.
"Pohřební služba, zavolej až nadejde čas".
Napsal jsi mi dopis.
Je tu strašná zima.
Vážně. Slyšel jsem o tom, ale to je směšné.
Překvapující.
Bude se mi po tobě stýskat.
To je dobře.
Jestli chceš, můžeme jít na procházku.
Nemůžu.
Musím se vrátit dovnitř.
Dobře.
Na viděnou.
Sbohem, Sáro.
Počkej.
Musím mít poslední slovo.
Kdykoli.
Něco je špatně?
Asi ano.
- Už je to blízko. - Blízko čeho?
- Konce. - Co se tedy děje?
Cítím, že to něco potřebuje.
Nemáš nějakou radu?
O čem to je?
O mé babičce.
Umřela.
- To je mi líto. Byla úžasná? - Ano, dokonce moc.
Žil si sní?
Ke konci.
To je hezké.
Je opravdu milé, že o ní píšeš.
- Bohužel mě nic nenapadá. - To mě zklamalo.
Vím, že by bylo krásný, kdyby se znenadání
objevila negativně geniální myšlenka a potom obyčejně odešla.
Tak by postupovala každá číšnice.
Můžu ti jenom dolít kávu.
OK.
Jsem Carter.
Janey. Ráda tě poznávám.
Možná, jestli máš čas, mohla by sis přečíst si ten scénář?
Hodil by se nový pohled.
Dobře. Ale varuju tě. Jsem ostrý kritik.
Výborně.
přečasoval Marty www.titulky.com